30 септември 1939
Натовариха ни като животни в затворнически вагони край Гродно.
Едно тясно и задушно място.
Много трудно е да заспи човек.
Не знам колко дълго биха могли да издържат ранените.
Ледените висулки край прозорците
са единственият източник на вода.
9-ти октомври 1939 г.
Най-после излязохме от влака.
Очевидно, вече не сме затворници, а гости.
Няколко пъти офицери от НКВД
извикаха някои от нас на среднощен разпит.
При цялата тази лудост е просто чудо,
че губим представа какво трябва да правим.
20 март 1940 г.
Изглежда, че Съветите са приели линия на по-меко отношение към нас.
Слуховете, че ще бъдем освободени, стават все повече.
15 април 1940 г.
Най-после моите молитви бяха чути.
Тази сутрин прочетоха моето име.
Пролетта иде и от месеци не се бях чувствал така жив.
Надявам се това да е последният път,
когато пътувам по този начин.
Режисьор Пьотр Шкопяк
П ОС Л Е Д Н И Я Т С В И Д Е Т Е Л
По действителни събития
АНГЛИЯ 1947 г.
Няма защо да се стараеш толкова, приятел.
Самоубийство, вероятно.
Чудесно!
Надявам се това да е предсмъртното му писмо.
Горкото копеле!
Хайде, вдигайте го! - Слушам, сър.
Гледайте си в краката!
Край на британската военна окупация на Ирак.
Western Post! Край на британската военна окупация на Ирак.
Така - Санди поема пристанището.
Маклауд - всичко около Редклиф
а Джон - случая със синдикатите. Заради греховете си.
Нищо прекалено оспорвано.
Ъндъруд - фестивала на сайдера.
Това е. Свободни сте.
Казах вече - не!
Никой не обича да чуе за самоубийства, Стивън!
Не сега.
Ще бъде зле за вестника.
Ами ако не е самоубийство? Имам контакти в лагера.
Драги Стивън,
полицаите направиха ли някакъв намек,
че те може да сметнат това за нещо, различно от самоубийство?
Не. - Именно!
Затова моля те, не изпитвай търпението ми!
Войната е нещо ужасно и не всеки може да го приеме,
така, че край с това.
Няма нищо интересно в това.
Бях ли достатъчно ясен?
Да. - Благодаря ти. Свободен си.
Ще запишеш ли това, Мейси? Благодаря.
Роуз! - Да, г-н Ъндъруд.
Някога посещавала ли си фестивала на сайдера?
Добър вечер, г-н Ъндъруд!
Пак закъснявате. - Имах работа.
Ясно.
Лека нощ! - Лека нощ!
Полски войник умира от раните си
Намерен труп в гората
Въпреки приетия закон за заселването на поляци по-рано тази година,
в западната провинция се увеличават необяснимите самоубийства.
И това са все случаи с бивши войници от полския Втори корпус.
Съвпадение ли е това, или причината е в нещо зловещо?
Лагер за изселени през войната Бристол
Национална служба за помощи Хостел за поляци
Да ви помогна? - За среща с капитана съм.
Добро утро, сър! - Добро утро.
Изчакайте, сър.
Сър, тук е полк. Пиетровски с двама изселени от Стоуел Парк.
Приключим ли тук, кажете на отговорния да направи пълен опис с всичко нужно
да го удвои и напечата формуляр. - Слушам, капитане.
Мамо! Отиваме в Америка!
Благодаря ви! - Желая ви късмет!
Всичко е наред, струва ми се.
Полковник, ако искате да влязат, трябват само няколко подписа.
Разбира се.
Полковник, преди да си тръгнете, ще искате ли закуска с помощника си?
Не е обилна, но пък е топла. - Благодаря, много сте любезен!
Жанет, ще заведете ли помощника до столовата, щом свършите тук?
Слушам, сър.
Джон!
С теб ще говоря после. - Насам, полковник!
Полковник!
Аз съм Стивън Ъндъруд. Капитанът ми е брат.
Журналист съм в Western Post. - Полк. Януш Пиетровски.
от бившия полски Втори корпус. Координирам завръщането по места.
Приятно ми е, полковник! - На мен също, г-н Ъндъруд.
Може ли?
Полковник! - Казах "не", Стивън!
Моля ви, капитане! Брат ви е много настоятелен.
Бихте ли коментирали вчерашното самоубийство на полски войник?
Соснович...
Не изглеждате изненадан, полковник.
Винаги е стресиращо, г-н Ъндъруд, щом надеждата напусне един горд мъж.
А защо би станало така, полковник?
Хора като Соснович, г-н Ъндъруд, през цялата война воюват за родината си,
която, в момента е под съветски ботуш, и се явяват врагове на държавата си.
Наскоро той научи, че цялото му семейство е избито.
Моля ви, полковник! За това нямаме доказателства.
Вероятно това е било причината да посегне на живота си, капитане.
А вие, полковник, защо вярвате в това?
Защото май всички забравихме как през 1939-а Съветите нахлуха в Полша,
в съюз с нацистите и с едно и също намерение, г-н Ъндъруд -
да изтрият Полша от картата,
да унищожат културата и хората й.
През 1944 г., когато си връщаха Полша
те позволиха на нацистите да удавят в кръв въстанието във Варшава
и така да бъде елиминирана всяка възможна заплаха за тяхната окупация.
Така наречените "свободни" избори, проведени напоследък в Полша,
не са нищо повече от едно куклено шоу на Съветите.
Истинското полско правителство е все още в изгнание в Лондон,
но вече е непризнато от Великобритания и САЩ.
А от миналата година свободните въоръжени сили на Полша
са вече изключени от вашия парад на победата.
За да не се изправят срещу "другаря" Сталин!
Какво ви говори това, г-н Ъндъруд?
Че всичко това е нормално?
Светът е изтощен от войната - разбирам го.
Всички сме така.
Но за наивността няма никакво извинение!
Брат ви знае това.
Пред него все още стои незавидната задача да убеди
моите сънародници да се завърнат в Полша
след като сам знае, че не може да им гарантира безопасността.
Никой не е длъжен да се завръща, ако не иска, полковник.
Да, капитане. Разбира се.
Полковник, заповядайте. Закуската ви очаква.
Тази вечер трябва да те видя. В 08:30, в King's Arms.
Не, там ще бием на очи. - Не, там има само местни хора.
Е, добре. Към осем?
Трябва да тръгвам. Мейсън иска да ме види.
Трябва ли да ходиш? - Знаеш, че съм длъжна.
Управление на военното разузнаване Бристол
Военен отдел 401
Влез!
Още ли си на служба?
Напоследък е доста трудно да те видя без униформа.
Та ти почти не ме виждаш! - Да, извинявай!
Трябваше да кажа нещо в момента. Е, радвам се, че дойде.
Поканени сме на годишния бал у Робинсънови.
О, Боже! Дойде ли вече време за това?
Разбирам, ужасно скучно ще е, но...
но ще съм ти благодарен, ако идем заедно тази година.
И родителите ти ще дойдат. - По-скоро не, ако си съгласен.
Би било малко странно, ако отида сам.
Ще дам повод на някои езици...
Щом трябва... - Чудесно!
Още нещо, преди да си тръгнеш.
Би могла да ми направиш идеална услуга, само да пожелаеш.
Лобода и Новак -
пристигналите сутринта в лагера. - Както винаги - добре информиран!
Може ли да разчитам на теб да ме информираш за всичко около тях?
Приятели, посещение, излизания - нещо от този сорт.
Защо? - Нищо особено, вероятно.
Неясно формулирана бележка от Лондон.
Няма нищо за безпокойство. Искам само да знам.
Не очаквам всяка сутрин да биеш път дотук.
Един телефон е достатъчен.
Знам, че може да си заета с всичко покрай тези репатриации.
Да.
Това ли е всичко?
Е, трябва да се връщам.
Моля, няма да те задържам повече.
Само че, ако може
това да си остане между нас. - Разбира се.
Значи, вече се разбрахме?
Какво?
За бала у Робинсънови? - Да.
Добре.
Знаеш защо се ожени за теб, нали?
Той не е чудовището, което ти се иска!
Значи баща ти има право да те продаде за най-високата оферта?
Те са се надявали истински той да бъде един добър съпруг.
Искат само най-доброто за мен.
Знаели ли са?
За тях бракът не е само любов.
И аз исках да се омъжа за него.
Бях влюбена в него.
Очевидно е, че не съм знаела онова, което знам сега.
Но нашата любов е нещо друго.
Той е мой приятел, Стивън!
Това е лъжа. - Какво искаш да сторя?
Искаш ли да напусна съпруга си, работата си,
да обърна гръб на семейството си и да избягам с теб в Лондон?
Това е невъзможно!
Не знам доколко мога да вярвам в твоя "голям" случай,
защото ако полският полковник казва истината,
значи, че нямаш доказателства.
И колкото и злочести да са тези самоубийства, те са просто такива.
Самоубийства. Нищо повече.
Добър вечер, г-да. Какво ще желаете? - Колко струва това?
Четири пенса.
Ами това? - Три пенса.
Две от специалното, моля!
Помия за свине.
Пиян е. Не му обръщай внимание.
Пак от същото ли, г-не? - Да, моля.
Проклет предател на синдиката!
Да им дадем тогава да затворят мините!
Войната свърши. Ненужните да си ходят, казвам аз.
Вместо да им давате работата на нашите момчета.
Не можете да си идете заради болшевиките, нали?
Ама и тук не можете се скри от червените, синко!
Не и, докато лейбъристите управляват държавата ни.
Нищо не знаете. - Теб кой те пита, поляко?
Аз не съм поляк. Руснак съм.
Че какво ми пука на мен? Всички сте едно! Вървете си!
Добре, отиваме си. - Ами тръгвай, тогава!
Тръгваме. - И не се връщайте!
Тук не сте желани!
Стига, Бил! На вратата е моето име. Достатъчно!
Тръгваме си!
Ами питиетата ви, приятел?
Стивън!
Аз съм, г-н Новак. Джанет Мичъл от лагера.
Да, съжалявам, но трябва да се връщаме.
Той каза, че е руснак.
Работя във вестника.
Имам няколко въпроса към вас.
Не.
Вие сте руснак, който се представя за поляк. Защо?
Г-н Лобода, моля ви!
Не се правя на никакъв!
Ако си виждал онова, което съм виждал аз, ще ме разбереш.
Какво сте видели? - Иван!
И вас щяха да убият, както искат и мен да убият.
Кой иска да ви убие? - Всички го искат.
Иван, моля те! - Стивън!
Моля те!
Стивън! - Добре съм.
Моля те, Стивън.
С какво дойде той? - Не помня.
С дрехи, най-вече. Едва ли с нещо друго.
Не се занимавай с него. Чу го какво каза.
Не мислиш ли, че ако...
ако някой е искал да го убие, вече е щял да го стори?
Не, ако не знае кой е.
Може да е замесен в самоубийствата.
Лобода може да е ключ към случая.
Нека да свърша това.
Заради нас.
На полски език е.
Може да пази това за приятел.
Не.
Роуз Милър. Машинописката от работата.
Семейството й е от Полша. Тя може да ми го преведе.
Ами Лобода? Ако открие, че е изчезнало?
Че какво не изчезва тук постоянно?
Да не си пиян? Ами ако помисли, че съм била аз?
Просто не мисли за него засега.
Мислех, че всичко това е заради нас.
Така е.
Защото ми се струва, че искаш аз да поема всички рискове.
Дай ми кутията.
Трябва аз да го свърша.
Г-н Ъндъруд!
Написах я. Статията за фестивала на сайдера.
Благодаря. Искам още една услуга.
Разбира се. Каквото и да е. - Искам това да се преведе.
Може да помолиш баща си.
За какво става дума? - Не знам.
И нека това остане между нас.
Колкото може по-бързо.
Стивън Ъндъруд.
Стивън!
Не могат да го открият никъде.
Искрено се извинявам, полковник! - Истината капитане,
е че г-н Лобода има навика да изчезва. Г-н Новак е запознат с това.
Човекът си има проблеми.
Понякога въображението му взема връх над него.
Ще го открием.
Ще му кажеш ли за кутията? - Мислиш, че съм постъпил грешно?
Не може просто да изчезне!
Поляците пак са го покрили. Открийте къде!
Добро утро, Мейбъл. Тук ли е вече Ричард?
Баща ми иска да знае откъде сте се сдобили с това.
Защо?
Каза, че това е изключително ценно и вие трябва много да внимавате!
Благодаря!
Не разбирам какво се случва.
Влакът ни спря на глуха линия.
Дойде охрана от Съветите. Наредиха ни да слизаме.
Местността е гориста.
Натовариха ни в черни затворнически камионетки.
Трябва да спра да пиша.
КЛУБ НА ПОЛСКИТЕ ФРОНТОВАЦИ
Мога ли да ви помогна, сър? - Търся полковник Пиетровски.
Последвайте ме, сър!
Полковник Пиетровски!
Ще желаете ли нещо?
Нещо против?
Защо един руснак
би съхранявал дневник, писма и лични вещи
на един млад полски кадет,
интерниран в съветски лагер за военнопленници?
И защо...
и защо той смята, че всички искат да го убият?
Нямам никаква представа за какво говорите, г-н Ъндъруд.
Извинете ме, имам работа да върша. - У мен е кутията.
Искам да помогна. - Не. Целта ви е публикация.
Така е, но и двамата ще постигнем целите си.
Повярвайте, нищо не може да се стори.
Ако наистина искате да помогнете, дайте ми кутията.
Нека се срещна с Лобода.
Довиждане, г-н Ъндъруд.
Полковник!
Тогава аз...
ще предам това на властите и ще кажа откъде го имам.
Имам превод на дневника и писмата.
Елате с мен.
Чакайте тук.
Моят помощник ще ви заведе да се срещнете с г-н Лобода.
Значи знаете къде е той?
Узнаете ли истината, ще направите своя опит,
но не чакайте от мен никаква подкрепа.
Ще отричам всякаква намеса, дори, че съм запознат с това,
а вие повече никога няма да видите г-н Лобода.
Ясно ли ви е?
Тук, в пет часа.
Ще ви вземем оттам и ще ви отведем при него.
Елате сам. - Как да знам дали да ви се доверя?
Няма как.
Бих желал да интервюирам г-н Лобода.
Искам и да запиша интервюто. - Защо?
Щом ви дам кутията, вече няма да имам нищо.
Ще уредим това.
И, ако не възразявате, ще взема превода.
Благодаря.
Очаквам да заплатите за щетите. - Кой го направи?
Полицията. Подозирали са ви в притежание на контрабандни стоки.
Това е абсурдно и вие го знаете!
Съжалявам, но напоследък вие постоянно влизате и излизате
и аз не знам какво да кажа.
Доколкото знам, това все още е моята къща, г-н Ъндъруд!
Нети!
Моля те, Нети!
Съжалявам!
Какво има. - Взеха ми кутията.
Значи, всичко свърши.
Отивам на среща с Лобода. - Знаеш ли къде е?
При Пиетровски е.
Откъде знаеш, че не са го взели те?
Защото им обещах да върна кутията, ако ми разрешат среща с него.
Откъде знаеш, че не лъжат? Ти нямаш представа какви хора са всъщност!
Трябва да разбера.
Но това няма нищо общо с теб!
Ако нещо се случи с мен,
Искам да предадеш това в полицията.
Но...
Стой тук.
Казаха ми, че мога да ви се доверя.
Че мога да ви кажа всичко.
Да.
Вие ли взехте кутията?
Как мога да се доверя на крадец?
Нямах намерение да навредя.
Ще я дадете на вестника ли?
Ще направя всичко по силите си.
Седнете, моля.
Казвам се Иван Кривозерцев.
Домът ми е край Смоленск.
Малък град.
Нови Бятоки.
Бях там, когато те пристигнаха.
Хората казваха, че са фини,
но моят приятел, Кисельов,
видял четириъгълните им шапки.
Всички бяха поляци.
Всеки ден ги вкарваха в черните врани.
Затворнически камионетки. Откарваха ги в гората.
В гората болшевиките им връзваха ръцете зад гърба.
Въже около шията,
за да те удуши, ако мърдаш.
Бутаха ги
на земли.
на земята.
И поставяха пистолет
зад тила им.
Един след друг
труповете падаха в рова,
с лице към пръстта.
И зареждаха пистолетите за следващата група.
И отново, и пак...
докато си свършиха работата.
Когато пристигнаха германците, и при тях имаше поляци.
Затворници, правеха пътища за танковете
В началото германците не гледаха.
Само поляците.
Тогава аз казах какво съм видял
и започнахме да копаем.
Дневника и писмата аз взех от един мъртвец.
Млад мъж.
Къде беше това?
Къде се случи?
В гората, край Катин.
Колко?
До сега, над 4000 трупа.
Но все още липсват три пъти повече.
Предимно офицери, запасни, адвокати, учители, свещеници.
Сталин е знаел, че тези хора никога не ще преклонят глава пред съветите,
а поляците добре знаят какво е да бъдат окупирани от чужда сила
а това бяха най-добрите хора на моята родина.
Щяха да се бият за свободата си с всичко, което имат под ръка.
Сталин ги изби, за да не може Полша
никога да се възроди от пепелта.
А британците?
Знаеха ли за това? - Разбира се.
Британци и американци искаха всичко това да се потули.
Те искаха червената армия да продължи да се бие с германците.
Бояха се, че Сталин може да сключи мир с Хитлер.
Сега половин Европа е под ботуша на Сталин, а те нищо не могат да сторят.
Страната ми е окупирана
и не се допускат изобщо критики към Сталин!
Моят народ са добри хора.
Вие трябва да знаете какво се случи.
Трябва да знаете кой е убиецът.
Трябват ни доказателствата - дневникът, писмата.
Да докажем, че убийствата са били извършени от Съветите през 1940 г.,
а не от нацистите през 1941 г., както сега всеки вярва.
Донесохте ли кутията?
Откраднаха я от стаята ми.
Моля ви!
Да.
Сега ли?
Защо?
Добре, след пет минути.
Каква игра играеш? Полунощ е!
Важно е. - Дано е така!
Трябва да узная всичко за място, наречено Катин.
Защо. - Отвели са там полски войници 1940 г.
Искам да знам какво е станало с тях? - Заради Пиетровски ли?
Не. - Тогава прегледай вестниците.
Трябва да видя официалните документи.
За това не мога да ти помогна, знаеш го.
Положението ми не допуска да споделям с журналисти,
дори да са второразредни провинциалисти.
Моля те, Джон!
Може би това ще обясни самоубийствата.
Над 4000 полски войници са били избити.
Свободен си. - Слушам.
Били са нацистите и толкова! - Знаел си за това?
Това е официалната версия. - Но знаеш, че това не е истина!
Вярвам в това, което са ми казали!
Значи, ще ги оставиш да им се размине?
Това е работата ми. Върви си. - Воювал си за свободата на хората
да имат правото да определят сами бъдещето си,
но сега просто ще стоиш и няма да сториш нищо?
Прибирай се, Стивън.
Стига си се правил на нещо, което не си!
Правел съм го. Ти отиде на война, аз останах.
Направих, каквото ми казаха.
Но за пръв път има в какво да вярвам! - Стига детинщини! Войната свърши!
Нали не искаш да обявиш друга, заради чувство на неудовлетвореност?
Бъди благодарен, че не трябваше да служиш!
Не.
Прав си.
Не можех да служа заради това.
Филип Едуардс.
Разочарован социалист, запознахме се в Кеймбридж.
Сега работи в архива на Външно министерство.
Ако има нещо, той ще знае къде.
Документът ми за транспорт.
А с това трябва да те пуснат да влезеш.
Може да импровизираш. Сега изчезвай!
А за инцидента, Стивън -
вината е моя и знам, че можеше да си загубиш зрението.
Съжалявам!
Срещнахте ли се? - Да.
Къде е той?
Само една ферма в околността ги отглеждат.
Отивам в Лондон.
Искам да задържиш тези преводи.
Не отивай!
Трябва. - Стивън...
Изпуснала си нещата от контрол.
Но въпреки всичко случило се
трябва да знаеш, че ме е грижа за теб.
Тогава го остави на мира, моля те!
Само твоят Стивън ти усложнява живота!
Той те въвлече в това, не аз!
Само ми кажи какво е намислил?
Той знае къде е, нали?
Разбери, че вече не става дума за теб и Ъндъруд.
Замесила си се в нещо особено важно
а е възможно и да е опасно! - Стивън в опасност ли е?
Ако ти е казал къде крият руснака,
трябва веднага да ми кажеш!
Виж...
кажи ми какво знаеш,
и може да продължиш срещите си с Ъндъруд.
Ако не привличате внимание към себе си,
аз няма да кажа и дума за това.
Просто няма да се е случило.
Мисля, че точно сега и двамата нямаме нужда от скандали.
Мисля, че и двамата ще направим всичко това да не се случи, нали?
Не може да ме държиш тук!
Ще дойдат приятелите ми. Ще ме търсят.
Никой няма да дойде, Иван.
Работата е там, че ти сам можеш да се освободиш.
Кой сте вие? - Приятел. От вкъщи.
Сега това е моят дом.
Не ти ли липсва твоята ферма?
Семейството, приятелите?
Да говориш на родния си език?
Този живот не е за теб -
да береш ябълки,
да живееш като затворник в лагер, пълен със скитници и селяни.
Върни се у дома, Иван!
Там ти е мястото.
След всичко, което са те принуждавали да правиш фашистите,
ти можеш да бъдеш герой!
Тук съм подготвил за теб показания.
В тях се казва истината
как поляците са строяли пътища в Смоленск
а в това време немците ги обкръжават
и ги убиват там.
през лятото на 1941 г.
Помниш ли?
Принудили са ви да отстъпите заедно с нацистките страхливци,
против волята ви,
за да може да повдигнат фалшиви обвинения против Съветска Русия
за тези чудовищни престъпления.
Не. Това е лъжа!
Знаеш, че в това никой вече не вярва.
Просто подпиши показанията
и можеш да бъдеш свободен
да се върнеш у дома или където пожелаеш.
Не.
Ти си един глупак! Абсолютен глупак!
Наистина ли мислиш, че някой го е грижа за теб?
Че поляците ги е грижа?
Никой не дава пет пари за теб или за какво можеш да кажеш!
Хайд парк Лондон
Г-н Ъндъруд?
Да. - Служих с брат ви в Австрия.
Той е добър човек.
Адрес и карта.
Това, което търсите, е тайна. Покрита е добре!
Мястото е отбелязано с "Х".
Нещата вече не са същите, г-н Ъндъруд.
По време на войната знаехме какво трябва да правим.
Кажеха ли ни "долу" - залягахме и не задавахме въпроси.
Всичко беше просто - черно и бяло.
Обаче сега...
сега сякаш нищо няма значение...
И само се чудиш кой е отговорен за всичко...
Да ви почерпя питие? - Не.
Не мога да остана. - Мога ли да сторя нещо за вас?
Не, не се безпокойте.
Само да се отърва от досадата.
Понякога се чудя дали този архив няма да ме погребе...
Потънал до гуша в прахоляк.
И никой няма да забележи.
Поздрави за брат ви! Желая ви късмет!
Капитан Ъндъруд! Искате ли придружител?
"От наличните доказателства трудно е да се обори
допускането за вина у руснаците.
След като е установено престъплението на руснаците,
как да очакваме от поляците мирно съжителство
с руснаците в идните поколения?"
"Този документ е експлозив.
Ако бе попаднал в неподходящи ръце,
реакциите върху отношенията ни с руснаците щяха да са сериозни."
"Публичното разкриване на случая с Катин
бе ограничено
от спешна нужда от сърдечни отношения със съветското правителство
да покажем оценката на доказателствата
с повече съмнения и снизходителност,
отколкото би трябвало за оформяне на нормална преценка.
Всъщност, се налагаше,
да ползваме доброто име на Англия
както убийците са използвали гората за прикритие на клането."
Доклад на О Мали. Доказателства - Съветите са виновни
"Нека винаги мислим за това
и никога да не говорим.
Да не се говори за това е съвет, който дадох
на полското правителство, но всъщност бе ненужен.
Мъчителната болка да живееш в тази държава
изглежда ги е научила колко по-добре е в политическия живот
да не бъдат доизказани някои неща,
за които други биха дали воля на чувствата."
Докладът потулен
Полковник!
Видях документите.
Доклада на Оуен О Мали,
Посланикът на Великобритания в Полша.
Бяхте прав. Знаели са всичко.
Иван Кривозерцев е мъртъв.
Открили са го вчера да виси от едно дърво.
Вечерта.
Разбирате защо се съмнявам, че някой някога ще види тези документи.
Защо...
Защо не го укрихте?
Той не ни разреши.
Това, че му взехте кутията, го накара да размисли.
Чрез Червения кръст се присъединил към нашите войски в Италия,
където се запознал с г-н Новак.
В една пиянска нощ той споделил, че е бил в Катин,
когато всичко се случило.
Друг не успял да се измъкне на запад.
Единствен той напуснал района, щом Съветите го завладели пак.
Той носеше срам за Съветите
и неловкост за британците.
За американците бе ненужен.
В Нюрнберг той се обърнал към тях
и те замалко да го върнат обратно в руската зона.
Казвали ли сте някому, че сте се срещали с него, г-н Ъндъруд?
Нямам нищо общо с това.
Какво има?
На кого сте казали?
Извинете!
Съжалявам. Не мога да ви пусна. Заповеди!
Трябва да говоря с брат си.
Капитан Ъндъруд бе преназначен.
А лейтенант Мичъл? - Не знам.
Номерът, моля. - Архивът на външно министерство.
Давам ви го. - Архивът. Какво обичате?
Търся Филип Едуардс. - Момент, г-не.
Г-н Едуардс е в отпуск. - Кога ще се върне?
Може ли да попитам защо го търсите?
Г-н Хамилтън, може ли да поговорим?
Съжалявам, Стивън, но ти не работиш вече тук.
Моля!
Чудесна идея - да дадеш фестивала на машинописката.
Но си прав - тя има блестящо бъдеще!
Ето защо отсега нататък тя ще върши работата ти.
Ето, заплата за един месец. Разчисти си бюрото.
Имам статия. - Не искам да я знам!
Британското правителство прикрива убийството
на над 15000 полски офицери и войници
от Съветите през 1940 г.
Предали са една цяла нация!
Свой съюзник.
Страната, която искаха да защитят и влязоха във война!
И това не е всичко.
Снощи последният свидетел на масовите убийства е бил убит тук -
в Бристол.
Сигурно имаш доста развинтено въображение!
Какво ти казаха, Франк? - Моля!
Че ще загубиш работата си?
Ще загубиш вестника?
Ще бъдеш опозорен?
Че е твое задължения като патриот да не отпечатваш това?
Ако не си тръгнеш веднага, ще трябва да те изхвърля!
Задръж си парите. Напускам.
О, г-н Ъндъруд!
Смятам в близко бъдеще да променя облика на стаята,
така че ще ви помоля да я освободите.
Не съм такъв човек да изхвърля някого на улицата
и разбира се, ще ви дам възможност да си намерите друга квартира.
Две седмици ще са ви достатъчни, не мислите ли?
Имате посетител.
Не мислех, че ще се случи това.
Какво си сторила?
Исках само ти да си в безопасност, Стивън!
Какво си сторила?
Мейсън ме помоли да наблюдавам Лобода и да му казвам всичко.
Казала си му къде е той...
Защо не ми каза, че Мейсън е искал той да е под наблюдение?
Не смятах, че той ще те спре. Мислех, че само ще влоша нещата.
Ще ги влошиш?
Той е мъртъв. Открили го да виси от едно дърво.
Знам.
И ако можех да поправя всичко, щях да го сторя!
Не мислех, че Мейсън е способен на това и още не вярвам!
Какво направиха с Джон?
Прибраха го в Лондон.
Няма да можеш да се срещаш или да говориш с него.
Преназначават го зад граница.
Не съм му предавала това.
Това е без значение сега.
Искам да си тръгнеш!
Искам да си тръгнеш веднага!
По волята на Краля бе извършено дознание в енорията на Флакс Бъртън
в окръг Съмърсет, в третия ден на Ноември, 1947 г.
пред съдебния лекар на нашия суверен Краля
в упоменатия окръг Съмърсет, по повод смъртта на Иван Кривозерцев,
известен като Майкъл Лобода, при огледа на неговото тяло.
Свидетелите заклеха ли се? - Да, сър.
Тогава да започваме.
Беше около пет часа.
Бях надолу към Лонг Орчард. Там работя, знаете...
И около моста с парапета,
на връщане от фермата.
И виждам този господин да виси от едно дърво.
От ябълково дърво.
Той висеше на кожен каиш, на около два метра височина.
Стори ми се, че починалият е вързал каиша около врата си
покатерил се е на дървото, вързал е другия край за клон
и скочил оттам.
Развързахме го и го спуснахме на земята.
Вече беше студен и вкочанен.
Претърсихме трупа и в портфейла му открихме три писма.
Едно от тях бе с надпис "Тайни служби."
Продължете.
Оттам го занесохме в погребалното бюро в Лонг Аштън.
Познавах го добре.
Приятели сме от 1945 г.
Той бе щастлив.
Гордееше се с това, че бе преживял много.
Пиеше много, но и носеше много.
Не виждам каквато и да е причина той да се обеси сам.
Той не би го извършил.
Да бъде надлежно записано
че при проведеното дознание под клетва,
аз, в качеството си на назначен за съдебен лекар в окръг Съмърсет
от кабинета на негово Величество Краля,
при дебатирането за вероятната причина за смъртта на Майкъл Лобода,
познат още като Иван Кривозерцев,
утвърждавам за самоубийство
чрез обесване.
Това съдебно производство е надлежно приключено.
Сигурно няма да приемете това! - Налага се да го приема.
Поредното самоубийство, за което никой пет пари не дава!
А писмата в портфейла му? - Не ни позволиха да ги видим.
А защо не бяха прочетени? - Съжалявам, г-н Ъндъруд,
но ако не се бяхте замесили, нямаше да има нужда да се видят!
Съжалявам, полковник. Постъпих така, както сметнах, че е редно!
Така ли? Наистина ли?
Все още имаме това! - Показанията са нищо,
ако човекът го няма!
Дори и съдът да не ги приеме,
това ще придаде публичност и случаят няма да се закрие.
Нали това ви е нужно? - Да, но нищо не можем да сторим.
Беше ни заявено без всякакво съмнение,
че на вестникарите е обърнато сериозно внимание
никога повече да не повдигат този въпрос!
Извинете ме! Трябва да тръгвам.
Той не заслужава това! Той бе добър човек!
Съжалявам много, полковник!
Наистина!
Не смей да си тръгваш така!
Ти също си виновен за тази невъзможна ситуация!
Ти постъпи така, както мислеше, че е правилно!
Аз също.
Това не е краят!
Показания
Развеждам се с теб.
От този момент, когато Стивън бе убит,
животът ми се промени завинаги.
Всичко, в което бях вярвала, стана на парчета след неговите разкрития
и бях твърдо решена да довърша започнатото от него -
да отпечатам статията на Стивън
и показанията на Майкъл Лобода,
последният свидетел на безчет полски войници,
които са били избити в Катин,
независимо от рисковете и колко дълго това ще ми отнеме.
Те няма да бъдат забравени,
свидетелствата ще живеят вечно.
Извинете, полковник!
Това пристигна за вас. От Америка.
Последният свидетел Истината за убийствата в Катин
Превод и синхронизация zaradius
1990 г. президент Горбачов призна, че Съветският Съюз е отговорен
за убийствата на полски военнопленници в Катин през 1940 г.
Разследване не бе проведено.
През 2012 г. от разсекретени документи на САЩ стана ясно,
че правителството на САЩ е задържало доказателства за вината на СССР.
Нито едно британско правителство на е потърсило публично от СССР
отговорност за кланетата в Катин.
Този филм е посветен на онези 22000 полски военнопленници, избити
в клането в Катин и на онези, избити в следващите години,
за да може истината да бъде погребана завинаги.
В памет на моя дядо полк. Войчех Станислав Войцик.